Седя на пътя, небето обсипано със звезди, а малката мечка безпомощно плачеше от върха на ореха. Колко повече да съм лош? И на мен ми се доплака... ... Преди няколко вечери се прибирах през лозята, когато чух шум в изоставеното лозе над Мити. Бе тежко и тромаво животно, което ме чу и изненадващо сръчно избяга и се спотаи в обраслите редове. Тъкмо бях купил лютив спрей от оръжейният магазин и си мислех, че вместо в защита може да премина в нападение, та влезох в лозята с идеята да напръскам мечката и да я откажа да идва близо до хората. Още малко шум в посока лозето зад кошерите и после тишина. Спрях се и аз. Ами ако я притисна в някой ъгъл и тя от страх ми реагира агресивно. Така се случи наскоро с един човек. Или пък ако все пак успея да я напръскам, дали спрея няма да й прецака обонянието и от грозде и шипки да мине на пържоли. Тънка работа е да човъркаш природата. Правиш едно, пък то стане друго. Като в живота. Затова се оттеглих. ... Снощи съседите имаха банкет и ме събудиха като си изпращаха гостите. Бе 2 през нощта. Кучетата пак лаеха особено. Пак по това време като предните вечери. Явно тогава бе нощната закуска на баба Меца. Облекох се и си обух сандалите за далечни прелети, че си бях оставил хубавите обувки при ДБДУ-то в Гнездото. Дано не се налага да бягам яко или катеря дървета. Излязох на обиколка, но вече освен със спрей и фенерче се бях въоръжил с яки пиратки от оръжейният магазин. Не съм ловец и не разбирах мрежовата комуникация на кучетата, та не можех да се ориентирам къде е мечката, но за всеки случай отидох до изоставеното лозе на Иван, където я бях видял преди. Този път чух шум от другата страна на пътя. Оказа се, че е в лозето на Антонина и като осветих с фенерчето видях мечката. Уплаши се и скоростно се покатери на големият орех до вилата. Винаги, като съм ходил из гората съм мислил, че ако ми излезе мечка ще успея да й избягам, като се кача на някое дърво, но като видях с каква скорост се катери прегърнала дебелото стебло, нещо почнах да размислям. Хвърлих пиратка и тя се качи нагоре. Обадих се на 112 и докато им обяснявах ми се стори, че мечката слиза, та хвърлих още една пиратка. От шума в короната ми се струва, че достигна върха на ореха. Полиция така и не дойде, та трябваше сам да се справям. Небето се проряза от падаща звезда. Пожелах си мир с природата. Докато мечката се катереше, видях че не е голяма. Наскоро изгонен от къщи тинейджър. Може би онова мече, дето дойде на детската площадка в Сопот преди 2 години. Стана ми жал. Как да я респектирам без да я озлобя към хората. Седеше на дървото и хлипаше. Примляскваше и тихо ръмжеше. Ръмжене като от болка, което хем предизвиква състрадание, хем усещаш силата на животното като порасне. Дали не мога да използвам някоя по-човешка техника? Стига с това "бий да те уважават", дето го влачим и в 21-ви век. Как древните са успявали да общуват с животните. Къде изчезна хармонията с природата? Виновна ли е мечката за нашествието на хората? За изоставените лозя и плодове в тази райска градина? Всеки търси своя рай. Даже и животните. Само, че при тях има някаква естествена умереност. При нас е безкрайна алчност. Самоунищожение. Това трябва да се промени. Да се търсят и лекуват причините дълбоко из основи, а не да се чешат симптомите, като ония псевдоеколози изтерясали на тема въглероден двуокис. Става все по-трудно. Сопот и България деградират. Простотията расте. Пак се връщаме към Сталин - има човек (мечка, парапланерист, ...) - има проблем. Няма мечка, няма проблем. По лесно е да я отстреляме, вместо да си напънем мозъците и да търсим решения. ... На Витоша има мечки, но ловджиите от с. Рударци са им направили хранилки и така те седят от южната страна на планината и не закачат софиянци от север. ... Като дойдох в Сопот се нагледах на бизнес въображението на местните. Първо бе модата да се отварят хранителни магазини, после зеленчукови. Детски магазини. Автокъщи. Гумаджийници. Къщи за гости и ткн. Оплакваме се от немотията и че тука идвали само бедни туристи, а не се сещаме да пробваме нещо ново. Да сме пример за съвместно съществуване между хората и тая хубава природа... ... Продължавам да дежуря на пътя. Мечката утихна там горе. Още една падаща звезда. Пеят първи петли. Чакам утрото с надежда.
_________________ www.nest.bg
|